Jos katsomme aivonpohjaa, joka on juuri poistettu kallosta -
näkyvissä on itseasiassa hyvin vähän keskiaivoa.
Kuitenkin, kuten havainnollistin viime viikon luennollani -
jos ohimolohkojen alaosia vedetään varovasti erilleen -
aivorungon yläosa näkyy.
Tämä niin sanottu aivorunko koostuu keskiaivosta -
pyöreästä pullistumasta nimeltään aivosilta -
ja alaspäin ohenevasta varresta nimeltään "medulla oblongata" -
joka menee "foramen magnumin" kautta kallon ulkopuolelle -
muuttuen tietysti selkäytimeksi.
Onko mitään kysyttävää ennen kuin etenemme?
Minulla on kysymys, tohtori Frankenstein.
Nimi on Fronkenstiin.
Anteeksi?
Nimeni. Se äännetään "Fronkenstiin".
Mutta tehän olette kuuluisan tohtori Victor Frankensteinin pojanpoika -
miehen, joka kaivoi tuoreita ruumiita esiin ja muunsi kuolleetjäsenet...
Kyllä, kyllä.
Kyllä.
Me kaikki tiedämme mitä hän teki.
Mutta tahdon että minut muistettaisiin oman pienen tieteellisen panokseni takia -
eikä satunnaisen suhteeni vuoksi -
kuuluisaan... höyrypäähän.
Jospa viitsisit nyt kysyä kysymyksesi?
Niin, en ole aivan varma, että ymmärrän mitä eroa on -
refleksiivisillä ja tahattomilla hermoimpulsseilla.
Hyvä. Koska tämän päivän labratyömme havainnollistaa juuri sitä eroa -
voimme varmaan jatkaa?
Herra Hilltop, jonka kanssa en ole koskaan työskennellyt -
tai antanut hänelle aiemmin ohjeita -
on jalosti tarjoutunut tämän päiväiseen havaintoesitykseen.
Hilltop, hyppäisittekö jaloillenne tämän pöydän viereen?
Hyvin hypätty.
Herra Hilltop -
kohottaisitteko vasenta polveanne?
Olette juuri nähneet tahdonalaisen hermoimpulssin.
Se alkaa virikkeenä aivokuoresta -
liikkuu aivorungon kautta päästen asianomaisiin lihaksiin.
Hilltop, voitte laskea polvenne.
Refleksiliikkeet ovat sellaisia, jotka tehdään tahdosta riippumatta -
mutta jotka siirretään reittejä pitkin -
jotka kulkevat äärihermoston ja keskushermoston välillä.
Senkin saastainen, mätä nartunpentu.
Emme ole tietoisia näistä impulsseista.
Eikä aikomuksenamme ole antaa niiden supistella lihaksiamme.
Mutta kuten näette, ne toimivat itsestään.
Mutta entäjos salpaamme hermoimpulssit paikallista puristusta käyttäen -
joka voidaan tehdä tavallisella metallipuristimella -
taaempien hermotyvien luoman turpoaman kohdalta -
sanotaanpa... viideksi tai kuudeksi sekunniksi?
Senkin äitiäsi kopeloiva äpärä.
Kuten näette, kaikki viestintä on katkaistu.
Mekaanisesta loistavuudestamme huolimatta -
ilman näitä liikeimpulsseja -
lysähtäisimme kasaan -
kuin parsakaalikimppu.
Lopuksi tulee huomata...
- Anna hänelle lisädollari. - Lisädollari. Selvä.
..että kaikki aivan pientä hermotyviin aiheutunutta -
vauriota suurempi on aina vakavaa.
Koska kun hermosäie on kerran katkennut -
ei ole olemassa minkäänlaista keinoa -
sen saamiseksi uudelleen eloon.
Onko kenelläkään enää kysymyksiä ennenkuin lähdemme?
Tohtori Frank...
- Fronkenstiin... - Niin?
Eikö olekin totta, että Darwin säilöi vermisellejä lasiastiassa -
kunnes, jollakin ihmeen keinolla -
se alkoi itseasiassa liikkua itsestään?
Tarkoitatko matoa vai spaghettia?
Tuota, matoa, herra.
Niin. Muistelen lukeneeni jotain siitä tapauksesta opiskelijana ollessani.
Mutta on muistettava, että mato, eräin harvoin poikkeuksin -
ei ole ihminen.
Mutta eikö isoisänne työ perustunut juuri siihen, herra?
Kuolleen kudoksen elävöittämiseen?
Isoisäni oli hyvin sairas mies.
Mutta koska olette Fronkenstiin, ettekö ole edes hiukan utelias siitä?
Eikö kuolleen henkiinpalauttaminen anna teille aihetta uteliaisuuteen?
Puhut hullun mielen järjettömistä höpinöistä. Kuollut on kuollutta.
Mutta katsokaa mitä sydämillä ja munuaisilla on tehty.
Sydämet ja munuaiset ovat leikkikaluja. Minä puhun keskushermostosta.
- Mutta herra... - Olen tiedemies enkä filosofi!
Tämän veitsen elävöittämiseen on paremmat mahdollisuudet -
kuin rikkoutuneen keskushermoston korjaamiseen.
- Mutta entä isoisänne työ? - Isoisäni työ oli pötyä!
Minua ei kiinnosta kuolema.
Ainoa minua koskeva asia on elämän säilyttäminen!
Luento...
..on...
..päättynyt.
Tohtori Frankenstein...
Nimi on Fronkenstiin.
Nimeni on Gerhart Falkstein.
Olen matkustanut 8000 km tuodakseni teille iso-isoisänne testamentin.
Paroni Beaufort von Frankensteinin.
Voi, rakas kultani.
Voi rakkaani. Lasken tunteja, kun olen poissa.
- Voi kultani, niin minäkin. - Ei huulille.
Menen juhliin Nannan ja Nickyn luo. En halua huulipunani leviävän.
- Ymmärräthän. - Tietysti.
Kaikki kyytiin!
- Voi kulta. - Tuota, pitää kai mennä.
Freddy, kultani.
Miten voin parissa minuutissa sanoa sen, jonka ymmärtämiseen on kulunut elinikä?
- Etkö yrittäisi? - Hyvä on.
Kaikki on sinun, mies.
Kuulun sinulle. Kokonaan. Mitä muuta voin sanoa?
- Suloinen rakkaani... - Hiukseni. Ne on juuri muotoiltu.
Anteeksi.
- Toivon että pidät perinteisistä häistä. - Pidän perinteisistä hääöistä enemmän.
- Olet parantumaton. - Tarkoittaako se että...
- ..rakastat minua? - Voit lyödä vetoa että tarkoittaa.
- Voi, ainokainen rakkaani. - Taftia, kulta.
Taftia, muruseni.
Ei, puku on taftia. Se rypistyy helposti.
Kaikki kyytiin!
Taas tuo kaamea mies.
No menehän nyt, ennenkuin teen itsestäni narrin.
Voi, kynteni!
Anteeksi.
- Näkemiin, kultaseni. - Näkemiin, Freddy.
Kultani.
- Harry, hän teki niin taas. - Mitä haluat minun tekevän sen hyväksi?
Joka päivä.
Anna hänen. Anna hänen.
New York seuraavaksi. New Yorkiin matkustavat nouskaa junasta.
Anteeksi. Onko tämä Transylvanian asema?
Jaa, jaa. Raide 29.
Ai, haluatteko kiillotuksen?
Ei kiitos.
Tohtori Frankenstein?
Fronkenstiin.
Pilailette kustannuksellani.
En. Nimi äännetään Fronkenstiin.
Sanotteko myös Frodorick?
En. Frederick.
No miksei se ole Frodorick Fronkenstiin?
Se ei ole. Se on Frederick Fronkenstiin.
Vai niin.
- Sinä olet siis lgor. - En. Nimi äännetään Aigor.
- Mutta minulle kerrottiin lgor. - No sitten kai on tapahtunut erehdys?
Herr Falkstein lähetti sinut, eikö totta?
Kyllä. lsoisäni työskenteli aikoinaan teidän isoisänne leivissä.
- Kuinka mukavaa. - Palkat ovat tietysti nousseet.
Tietysti. Olen varma että tulemme toimeen mainiosti.
Anteeksi. Minä...
Aikomukseni ei ole nolostuttaa sinua, mutta olen varsin erinomainen kirurgi.
Ehkä voisin auttaa poistamaan tuon kyttyrän.
Minkä kyttyrän?
Lähdetään.
Sallikaa minun, isäntä.
Kiitos oikein paljon.
Kävelkää tähän suuntaan.
Tähän suuntaan.
Luulen että perällä on mukavampaa.
- Mikä se oli? - Se oli vain Inga.
Herr Falkstein uskoi, että tarvitsisitte väliaikaisen laboratorioapulaisen.
Hei. Haluaisitko pyöriskellä heinissä?
Se on hauskaa.
Pyöriskele, pyöriskele, pyöriskele heinissä.
Joskus salamointi pelottaa minua.
Se on vain ilmakehän purkautumista.
Ei siinä ole mitään pelättävää.
Ihmissusi.
Missä susi?
- Tuolla. - Mitä?
Tuolla susi.
Tuolla linna.
Miksi puhut tuolla tavalla?
- Luulin että sinä halusit. - Ei, en minä halua.
Kuten haluat. Ei minua haittaa.
No niin...
Siellä se on.
Koti.
Ovatpa ne isot.
Kiitos, tohtori.
Ai, ei se mitään.
Siitä vain.
Olen Frau Blücher.
Paikoillanne!
Hauska tavata. Olen tohtori Fronkenstiin.
Tämä on apulaiseni. Inga, saanko esitellä Frau Blücherin?
Mikähän niitä vaivaa.
Huoneenne ovat valmiina, Herr Doktor.
Olkaa hyvät ja seuratkaa.
Aigor. Toisitko laukut heti kun olet valmis?
Kyllä, isäntä.
Teidän jälkeenne, Frau Blücher.
Blücher!
Seuratkaa, olkaa hyvät.
Pysytelkää kynttilöiden lähellä.
Portaikko voi olla salakavala.
Ja tässä on teidän huoneenne. Se oli isoisänne Victorin huone.
Vai niin.
Jaaha. Näyttää olevan aika paljon kirjoja.
Tämä oli Victorin...
..Paronin lääketieteellinen kirjasto.
- Missä isoisäni yksityinen kirjasto on? - En ymmärrä mitä tarkoitatte.
Nämä kirjat ovat hyvin yleisluontoisia. Näitä on monien lääkärien kirjastoissa.
Tämä on ainoa kirjasto, josta olen tietoinen, tohtori Frankenstone.
- Fronkenstiin. - Fronkenstiin.
No sepä nähdään.
Hyvää yötä.
Välittäisikö tohtori pienestä brandystä ennen levolle asettumista?
Ei, kiitos.
Lämmintä maitoa...
..ehkäpä?
Ei, kiitos oikein paljon.
Ei, kiitos.
Kaakaota?
Ei mitään.
Kiitos.
Olen hieman väsynyt.
Sittenpä toivotankin... hyvää yötä.
Hyvää yötä!
Hyvää yötä, kulta.
Hyvää yötä, Herr Doktor.
Hyvää yötä, Frau Blücher.
Ei, ei, ei...
Minä en ole Frankenstein.
Minä olen Fronkenstiin.
Älä selittele!
En usko kohtaloon.
Enkä sano sitä.
Hyvä on, sinä voitat. Luovutan.
Sanon sen. Sanon sen, sanon sen.
Kohtalo. Kohtalo.
Ei siitä pakoa oo.
Kohtalo. Kohtalo.
Ei siitä pakoa oo.
Kohtalo. Kohtalo...
Ei siitä pakoa...
Tohtori Fronkenstiin. Herätkää.
- Mikä hätänä? - Näitte painajaista.
- Mitä tuo outo musiikki on? - Ei aavistustakaan.
Mutta se kuulostaa tulevan -
kirjahyllyn takaa.
Kirjahyllyn takaa...
Ojentaisitko tuon takin, kulta?
Olit oikeassa. Se tulee tämän seinän takaa.
Missä se on?
- Missä se on? - Mikä?
Näissä on aina vipu. Jos vain hoksaisin liipaisinmekanismin...
Hei.
Se kuuluu kovemmin täältä. Ojentaisitko sen kynttilän?
Pane kynttilä takaisin.
No niin. Luulen että tämä on selvinnyt nyt.
Ota kynttilä irti ja minä pysäytän hyllykön ruumiillani.
Kuuntele hyvin tarkasti mitä sanon.
Älä pane kynttilää takaisin.
Kaikin mahdollisin voimin -
työnnä hyllykön toista päätä.
Onko se täysin selvää?
Luulisin.
Hyvä tyttö.
Pankaa kynttilä takaisin.
Voi, katsokaa, tohtori. Käytävä.
Mitä tuo musiikki onkaan, se tulee tuolta alhaalta.
- Minun on parasta käydä katsomassa. - Antakaa minun tulla mukaan, tohtori.
En halua jäädä yksin tänne ylös.
Olkoon sitten. Pukeudu kunnolla ja seuraa minua.
Voi, tohtori. Kynttilä...
Terävästi ajateltu. Yritetään tätä.
Peräänny!
Älä pelkää, kulta. Se on vain rotta.
Likainen, niljakas rotta.
Hyvä Luoja!
3 VUOTTA KUOLLEENA
2 VUOTTA KUOLLEENA
6 KUUKAUTTA KUOLLEENA
Ei-ei-ei-ei-ei...
Ei mulla oo ketään.
Eikä kukaan välitä musta.
- Aigor. - Frodorick.
Kuinka pääsit tänne?
Ruokahissin kautta. Kuulin outoa musiikkia yläkerran keittiöstä -
ja seurasin sitä tänne alas.
Sanotaan sitä vaikka... "älynystyräni" toiminnaksi.
- Jonkun muun on täytynyt olla täällä. - Siltä näyttäisi.
Ja tuolla on ainoa toinen ovi.
Odottakaa, isäntä.
Se voi olla vaarallista.
Menkää te ensin.
Eikö tässä paikassa ole valoja?
Kaksi ilkeännäköistä katkaisinta täällä, joita en aio kokeilla ensimmäisenä.
Piru periköön silmäsi.
Liian myöhäistä.
Kaikki tapahtui siis täällä.
Ajattelepa. Kuolleet aivot valmiina elämään uudelleen uudessa ruumiissa.
Katso. Ei verta, ei hajoamista.
Vain muutamia haavan sulkimia.
- Käännä pääkytkintä. - Kyllä, isäntä.
Mikä saastainen sekasotku.
En tiiä. Vähän maalia, pari kukkaa, joitain tyynyjä...
No niin, näyttää että salaperäinen viulistimme on kad...n...
- Kad... mitä? - ..onnut.
Tuon oven takaa tulee valoa.
Seuratkaa minua.
Tohtori, katsokaa!
Jaaha... Tämä selittää musiikin.
Se on vieläkin lämmin.
Mutta kuka sillä soitti?
En tiedä.
Mutta kuka se lieneekin ollut, sai hädin tuskin sikarinsa sammutettua.
Kaikenlaista outoa touhua.
Mikä tämä paikka on?
Musiikkihuone?
Mutta täällä ei ole muuta kuin kirjoja ja papereita.
Kirjoja ja papereita?
Se on!
Tämä on isoisäni yksityiskirjasto. Tunnen sen.
Katsokaa! Katsokaa tätä.
KUINKA TEIN SEN: Victor Frankenstein
"..kunnes tämän pimeyden keskeltä äkillinen valo leiskahti päälleni."
"Valo niin loistava ja ihmeellinen, ja silti niin yksinkertainen."
"Vaihda navat plussasta miinukseen -
ja miinuksesta plussaan."
"Minä onnistuin ainoana keksimään elämän antamisen salaisuuden."
"Ei, enemmänkin..."
"Minä itse tulin kykeneväksi antamaan hengen -
hengettömälle aineelle."
Se voisi toimia.
- Savukalaa? - Kiitos, tohtori.
"Koska osien pikkuruisuus muodosti esteen nopeudelleni -
päätin siksi tehdä olennosta jättiläiskokoisen."
Tietysti.
Sehän yksinkertaistaisi kaiken.
Toisin sanoen -
hänen suonensa, jalkansa, kätensä, elimensä, kaikki suurenisivat.
Tismalleen.
Hänellä olisi valtava Schwanzstück.
Sehän on sanomattakin selvää.
Hau.
Hänestä tulee hyvin suosittu.
Eli siis. Se, mitä etsimme, on reilut kaksi metriä pitkä -
ja kooltaan sopusuhtainen kaikilta osin, joko luonnostaan tai keinotekoisesti.
Joku...
..tällainen?
Hei...
Olet tainnut keksiäjotain.
Karkea, kyllä, alkeellinen, kyllä, ehkäjopa iljettävä -
mutta jokin selittämätön sanoo -
että tämä voisi olla etsimämme mies.
Hyvä on, hyvä on.
Tämä piisaa tuon sorttisille.
Matalaksi, senkin typerys.
Nyt.
Onpa tämä saastaista hommaa.
- Voisi olla pahempaakin. - Miten?
Voisi sataa.
Nopeasti.
Tarvitsetteko auttavaa kättä?
Ei, kiitos. Minulla on jo. Kiitos kuitenkin paljon.
Hetki vain, herra.
Tunnen kaikki paikalliset, mutten ole nähnyt teitä aiemmin.
Voitteko kertoa kuka olette?
Kyllä. Olen tohtori Frederick Fronkenstiin, juuri Amerikasta saapunut.
Ai niin. Minulle kerrottiinkin, että olette tullut.
No minä olen konstaapeli Henry. Mukava tavata.
Erittäin mukava tavata teidät, konstaapeli.
Tehän olette jäässä luita myöten.
Mukava, lämmin takkatuli sopisi teille justiinsa.
Pieni ryyppy pullosta ei olisi sekään pahitteeksi.
Näin on, kyllä.
No jos tilanne on käsissänne, herra, toivotan teille hyvää yötä.
Kiitos oikein paljon, konstaapeli.
Palveluksessanne, herra, aina.
- Hyvää yötä, konstaapeli. - Hyvää yötä, herra.
Voi, mikä havahduttava näky.
Mikä syvä ja kunnianarvoisa yö tämä onkaan.
Kun meillä on nyt tällainen ruumis -
tarvitsemme vain yhtä mahtavat aivot.
- Tiedätkö mitä tehdä? - Minulla on aika hyvä käsitys.
Hyvä mies.
Eikö... eikö se ollut ennen toisella puolella?
- Mikä? - Sinun...
Antaa olla.
- Onko sinulla se kertomani nimi? - Olen kirjoittanut sen ylös.
- H Delbruck. - Hans Delbruck.
AIVOVARASTO
KLO 17.00 JÄLKEEN LAITTAKAA AIVOT OVESSA OLEVAN AUKON LÄPI
HANS DELBRUCK TIEDEMIES JA PYHIMYS
ÄLKÄÄ KÄYTTÄKÖ NÄITÄ AIVOJA! EPÄNORMAALI
- Hän on kammottava. - Hän on kaunis.
Ja hän on minun.
Kiirehdi nyt. Taistelemme aikaa ja luontoa vastaan.
- Oletko valmis? - Oletteko varma, että se tehtiin näin?
Kyllä. Kaikki on muistiinpanoissa.
Sido leijat kiinni ja kiirehdi alas niin nopeasti kuin voit.
Miksi moinen hoppu?
Voit kuolla salamaniskuun. Ymmärrätkö?
Sanoin: "Voit kuolla salamaniskuun."
Ymmärrätkö?
Ymmärrän, ymmärrän. Miksi huudatte?
Sidoitko...
- Sidoitko leijat kiinni? - Tottakai.
Selvä on. Hyvä.
- Tarkista laturi. - Kyllä, isäntä.
Aigor -
vapauta pääpyörän varoventtiili. - Kyllä, isäntä.
Voitko kuvitella Hans Delbruckin aivot tässä ruumiissa?
Voi, Frederick.
Tämä on se hetki.
No niin, kulta...
Oletko valmis?
Kyllä, tohtori.
Kohota minut.
Nytkö? Tässä näin?
- Kyllä, kyllä. Nosta tasanne. - Ai, tasanne.
Ai se. Jaa... kyllä.
Siitä kohtalokkaasta päivästä lähtien, kun haisevat limalöntit -
ensikerran ryömivät merestä ja huusivat kylmille tähdille:
"olen ihminen" -
suurin pelonaiheemme on aina ollut tietämys omasta kuolevaisuudestamme.
Mutta tänä yönä -
paiskaamme tieteen hansikkaan -
itse kuoleman hirveille kasvoille.
Tänä yönä -
nousemme taivaisiin.
Pilkkaamme maanjäristystä.
Komennamme ukkosta -
ja tunkeudumme -
läpäisemättömän luontoäidin kohtuun.
Kun annan käskyn, kytke ensimmäinen katkaisin.
Selvä on, isäntä.
Valmiina.
Paikoillasi.
Nyt!
Kytke toinen katkaisin.
Kytke kolmas katkaisin.
Ei kai kolmatta katkaisinta?
Kytke se, minä käsken. Kytke se!
Elämä.
Elämä, kuuletko minua?
Anna luomukselleni -
elämä!
Käännä kaikki pois päältä ja laske minut alas.
Ei mitään.
- Voi, tohtori. Olen pahoillani... - Ei, ei.
Ole iloisin mielin.
Jos tiede opettaa meille yhtään mitään -
se opettaa meitä hyväksymään epäonnistumisen -
siinä kuin onnistumisenkin -
vaiteliaalla arvokkuudella -
ja suosiolla.
Nartunpentu, äpärä. Saat maksaa tästä vielä.
Mitä olet tehnyt minulle?
- Mitä olet tehnyt minulle? - Tohtori, lopettakaa!
Tapatte hänet!
En halua elää.
Minä en halua elää.
Vaiteliasta arvokkuutta ja suosiota.
Mama!
Voi, roskaa! Tämä mies on erilainen, uskokaa pois.
Sen näkee viiden minuutin keskustelun jälkeen hänen kanssaan.
Niin?
Hän on Frankenstein!
Ja he ovat kaikki samanlaisia.
Se on heidän veressään. Ne ei voi sille mitään.
Kaikki ne tiedemiehet, kaikki samanlaisia.
Sanovat että tekevät työtä meidän hyväksi.
Todellisuudessa haluavat hallita maailmaa.
Nyt riittää. Tästä kokouksesta ei saa tulla yleistä mellakkaa.
Nämä syytöksesi ovat hyvin vakavia -
ja koskevat kipeämmin meihin vanhempiin, koska näemme vieläkin painajaisia -
viidestä aikaisemmasta kerrasta.
Emme ole vielä kuulleet siltä mieheltä, joka on pätevin tilanteen arvioimiseen.
Tarkastaja Kemp.
Puhuisitteko meille?
Mellakka on ikävä tilanne -
ja kun sellainen saadaan alkuun -
sen pysäyttämiseen ei ole paljon mahdollisuutta -
ilman verenvuodatusta.
Ja ennenkuin kuljemme tappamassa ihmisiä -
meidän on parasta varmistua kunnolla todisteistamme.
Ja...
..meidän on parasta varmistaa se -
että nuori Frankenstein todellakin -
seuraa isoisäns jalaanjäljis.
Mitä?
Seuraa isoisäns jalaanjäljis. Jalaanjäljis.
Ai, jalanjäljissä.
Luulen -
että mitä tarvitaan -
on se että vierailen tohtorin luona -
ja pidämme mukavan, pienen juttutuokion.
Maine.
Voi tohtori. Ette saa tehdä tätä itsellenne.
Teidän on lakattava ajattelemasta sitä.
Katsokaa nyt. Ette ole edes koskenut ruokaanne.
Siinä.
Nyt olen koskenut siihen. Tyytyväinen?
Tiedättekö... En koskaan unohda vanhaa isääni.
Kun tällaista tapahtui hänelle... mitä hän sanoi minulle.
Mitä hän sanoi?
Mitä helvettiä sinä teet kylpyhuoneessa yöt päivät?
Mikset tule ulos sieltä ja anna muillekin tilaisuutta?
Voi, ehkä näin on parempi.
Eloton roonaparka.
Ehkäpä sen on parempi olla kuolleena.
Mitä tämä on?
SchwarzwälderKirschtorte.
Pidätkö siitä? En juurikaan pidä jälkiruoista, mutta tämä on herkullista.
Kenelle te puhutte?
Sinulle. Päästit juuri nami-äänen, joten luulin, että pidätjälkiruoasta.
En minä mitään nami-ääntä päästänyt. Kysyin vain mitä se on.
- Päästitpäs. Kuulin sen aivan juuri. - En se minä ollut.
En minäkään.
No kuulkaas nyt. Jos se et ollut sinä etkä sinä...
Elossa. Se on elossa.
Se on elossa!
Perääntykää.
Hei, terve.
Aion vapauttaa sinut.
- Onko nukutusaine valmiina? - Kyllä, tohtori.
Haluan, että -
nouset istumaan.
Nouse jaloillesi.
Pystyt siihen kyllä.
Kävele nyt.
Tohtori, minua pelottaa.
Älä huoli.
Hyvä.
Mitä tapahtuu? Mikä hätänä?
Nopeasti. Anna hänelle...
Mitä? Anna hänelle mitä?
Kolme tavua. Ensimmäinen tavu - kuulostaa...
tukalta. Kuulostaa tukalta.
Ruk... nuk...
Nuk.
- Nuk. - Nuk.
Toinen tavu - lyhyt sana.
Se, tuo, ja...
kun...
- Nuk kun... - Nuk kun...
Ruma sana. Hän sanoi ruman sanan.
Kuulostaa...
tolta. Tos.
Nuk... Nuk kun tos... Anna hänelle nukuntos.
Ai, tus... tus... Nukutus.
Suorilla.
Nukuntos?
Voi, Frederick. Oletko kunnossa?
Kyllä.
- Sallisitko minun, kulta? - Tottakai, tohtori.
Aigor...
- Voisimmeko jutella hetkisen? - Tottakai.
- lstuisitko alas? - Kiitos.
Ei, ei. Tänne näin.
Kiitos.
No niin, ne aivotjotka annoit minulle...
Olivatko ne Hans Delbruckin?
- Eivät. - Hyvä.
Viitsisitkö kertoa...
..kenen aivot laitoin sen kalloon?
- Ettehän suutu? - En suutu.
Eppu joku.
Eppu joku...
- Eppu kuka? - Eppu Normaali.
Eppu Normaali...
Olen melkein varma, että se oli sen niminen.
Yritätkö kertoa, että olen pannut epänormaalit aivot -
kaksi ja puoli metriä pitkään -
melkein puolitoista metriä leveään -
gorillaan?
Sitäkö yrität kertoa minulle?
Nopeasti, nopeasti. Anna hänelle...
Mitä?
Kolme tavua, joo.
Kukahan tähän aikaan koputtelee.
Inga, nopeasti. Katso kuka siellä on.
Sinä... laita se takaisin leikkauspöydälle.
Ja sido hänet kiinni tiukasti.
- Minne olette menossa? - Pesulle. Täytyy näyttää normaalilta.
Meidän kaikkien on käyttäydyttävä normaalisti.
Hirviöt!
Erinomainen heitto.
Tämä on 1900-lukua, Kemp. Hirviöt ovat vanhanaikaisia, kuten aaveet ja peikot.
Eivät tämän kylän asukkaista, Herr Doktor.
Heistä -
ne ovat hyvinkin todellisia.
Erityisesti kun... Frankenstein asustaa tässä talossa.
Sievästi ryhmitelty.
Kiitos.
Enpä uskoisi, että noin älykäs mies kuuntelisi tätä taikauskoista höpinää.
Ei taikausko minua huolestuta, Herr Doktor, vaan geenit ja -
kromosomit.
- Roskaa. - Niinkin voitte sanoa, mutta tämä on -
Transylvania.
Ja te olette -
Frankenstein.
Näytätte... olevan epätavallisen kuohuissanne keskustelusta.
En lainkaan.
Minusta se on vain erittäin huvittavaa.
No jaa, tämäpä oli hauskaa.
Jos teille sopii, tarkastaja, minua väsyttää nyt.
Saan -
siis antaa kyläläisille ehdottoman vakuutuksenne siitä -
että teitä ei kiinnosta lainkaan isoisänne työn jatkaminen?
Tulkitsenko vastauksen myöntäväksi?
Olkoon sitten.
- Löydätte varmaan ulko-oven itsekin? - Tietysti.
Kunnes tapaamme taas... Herr Baron.
Kyllä. Pistäytykää milloin vain. Olemme aina avoinna.
Voi, Victor.
Victor...
Olemme tehneet sen.
Aion päästää sinut vapaaksi.
Pitäisitkö siitä, meine Seuchekopf?
He halusivat satuttaa sinua.
Mutta minä aion auttaa sinua.
Taivaan kiitos, se on ohi.
Frau Blücher.
Pysähtykää. Älkää tulko lähemmäksi.
- Mitä te teette? - Aion päästää hänet vapaaksi.
Ei. Ei, ette saa.
Kyllä.
Oletteko järjiltänne? Hän tappaa teidät.
Eikä tapa. Ei tämä.
Hän on lempeä kuin lammas.
Perääntykää. Perääntykää. Herran tähden, hänellä on mädät aivot.
Eivät ne mädät ole. Aivan hyvät.
Mädät ne ovat, uskokaa pois. Mädät.
Mädemmätkontti kuin mädätkontti.
Ei minua pelota. Tiedän mistä hän pitää.
Tuo musiikki.
Kyllä. Se on veressänne. Se on kaikkien Frankensteinien veressä.
Se saavuttaa sielun kun sanat eivät toimi.
Isoisällänne oli tapana soittaa sitä olioille, joita hän teki.
- Te soititte siis koko ajan. - Kyllä.
- Soititte tätä musiikkia yöllä. - Kyllä.
- Saadaksenne meidät laboratorioon. - Kyllä.
- Tuhkakupissa oli teidän sikarinne. - Kyllä.
Ja te jätitte isoisäni kirjan esille, jotta löytäisin sen.
Kyllä.
- Jotta minä... - Kyllä.
- Eli te ja Victor olitte... - Kyllä.
Kyllä! Sanokaa se ääneen!
Hän oli poikaystäväni.
Ette saa häntä enää koskaan kiinni.
Hän on vapaa. Kuuletteko?
Vapaa.
Mennyt.
Mennyt!
Meidän on löydettävä hänet, ymmärrättekö?
Meidän on löydettävä hänet ennenkuin hän tappaa jonkun.
Mitä minä olen tehnyt?
Voi, taivaan Jumala.
Mitä minä olen tehnyt?
Oi, rakastan sievää pikkukukkaani
Oi, rakastan kukkaani
Se hirviö on irrallaan...
Lautojen on oltava tiukasti kiinni.
Noin.
Herran kiitos, että panit Helgan nukkumaan.
Sen hirviön ollessa irrallaan, en ota riskejä. Muistan vielä viime kerran.
Mutta, Papa. Minähän sanoin että käänsin paistia, etkö muista?
Pyysin sinua panemaan Helgan...
Sinä...
Puhalla nyt suukko ja sano hei-hei.
Voi hyvänen aika. Ei mitään jäljellä.
Mitäs nyt heitetään?
Ehkä hän oli kylpyhuoneessa kun katsoit.
Mutta en edes vilkaissut yläkerrasta. Luulin että olitjo katsonut.
Sinäkö et vilkaissut yläkerrasta?
Istu alas.
Istu alas!
En pyydä muuta kuin vierasta.
Tilapäisen seuralaisen yksinäisen elämäni parin lyhyen tunnin viettämiseksi.
Kiitos, Herra. Kiitos.
Voi, ei, ei, ei. Älä puhu. Älä sano sanaakaan.
Iloni ja palkintoni taivaasta.
Voi, olit varmaan pisin luokassasi.
Nimeni on Harold ja asun täällä aivan yksin.
Mikä sinun nimesi on?
En kuullut.
Ei...
Anteeksi.
En tajunnut, että olet mykkä.
Näetkö kuinka taivas suunnittelee.
Minä olen sokea miesparka, ja sinä mykkä.
Uskomattoman iso mykkä.
Mutta kätesi on jäässä, lapseni.
Miltä kuuma kulho keittoa kuulostaisi?
Tiedän kyllä millaista kylmänä ja nälkäisenä oleminen on.
Kyllä...
Ja kuinka paljon se merkitsee, että muukalainen osoittaa ystävällisyyttä.
Oletko valmiina keittoasi varten?
Ojenna sitten kulhosi.
Voi, ystäväni...
Et tiedäkään, miten paljon vierailusi merkitsee minulle.
Kuinka kauan olen odottanut toisen ihmisen seuraa.
Joskus huoliessamme maallisista asioista -
tahdomme unohtaa yksinkertaiset nautinnot -
jotka ovat oikean onnen perusta.
Sitten vähän viiniä keiton seuraksi?
Hyvä, hyvä.
Mitä? Hyvä. Kyllä.
Odota!
Malja.
Malja pitkälle ystävyydelle.
Kuinka nälkäinen varmaan olitkaan.
Nyt pieni yllätys.
Olen säästänyt erikoistilaisuutta varten...
..sikareja.
Ota yksi.
Mitä?
Ei, ei, ei.
Tuli on hyvä.
Tuli on hyvä. Kyllä, tuli on ystävämme.
Kyllä. Näytän sinulle.
Näetkö?
Onko sinulla sikarisi?
Katsotaanpa. Katsotaanpa.
Hyvä on.
Nyt, nyt, nyt...
Pidä sitä siinä. Sitten -
älä hengitä sisään, kunnes kärki hehkuu.
Odota.
Minne olet menossa?
Aioin keittää vielä espressot.
Nyt!
Nopeasti. Anna hänelle nukutusaine.
Hän on tajuiltaan.
Tiedän.
Menen sinne sisään. Tuo minulle kynttilä.
- Ei. - Kyllä.
Rakkaus -
on ainoa asia, joka voi pelastaa tämän olioparan.
Ja minä aion vakuuttaa hänelle, että häntä rakastetaan
vaikka oman henkeni hinnalla.
Vaikka kuulisitte sieltä mitä vain, vaikka kerjäisin kuinka -
vaikka huutaisin kuinka hirveästi -
älkää avatko tätä ovea, tai puratte kaiken, jonka hyväksi olen työskennellyt.
Ymmärrättekö?
Älkää avatko tätä ovea.
Kyllä, tohtori.
Oli kiva työskennellä kanssanne.
Päästäkää ulos. Päästäkää minut ulos. Päästäkää minut pois täältä.
Mikä teitä oikein vaivaa? Minähän pilailin.
Ettekö huomaa vitsiä, kun kuulette sellaisen?
Jeesus Kristus. Päästäkää minut ulos!
Piru vieköön, avatkaa tämä ovi tai potkaisen mädät päänne irti.
Äiti!
Ilmeisesti...
Hei, komea poika.
Tiedätkö, että olet hyvännäköinen mies?
Ihmiset nauravat sinulle.
Ihmiset vihaavat sinua, mutta miksi?
Koska he ovat kateellisia.
Katso noita poikamaisia kasvoja.
Katso tuota suloista hymyä.
Puhutaanko ruumiillisesta voimasta?
Puhutaanko raa'asta lihaksesta?
Puhutaanko olympia-ihanteesta?
Oletjumala!
Ja kuuntele minua...
Et ole paha.
Olet hyvä!
Tämä on mukava poika.
Tämä on kiltti poika.
Tämä on äidin enkeli.
Ja haluan maailman tietävän -
kerralla ja häpeämättä -
että rakastamme häntä.
Aion opettaa sinua.
Aion näyttää sinulle kuinka kävellä, puhua, liikkua ja ajatella.
Yhdessä -
sinä ja minä -
teemme suurimme tieteellisen saavutuksen
sitten tulen keksimisen!
Tohtori Fronkenstiin. Oletteko kunnossa?
Nimeni...
..on Frankenstein!
TOHTORI F FRANKENSTEIN ESITTELEE OLENNON
'HÄTKÄHDYTTÄVÄSSÄ, UUDESSA HENKIINHERÄTYSKOKEILUSSA'
Arvoisat kolleegat, hyvät naiset ja herrat.
Tänä iltana minulla on suuri kunnia -
esitellä teille mies, jonka sukunimi oli kerran sekä -
kuuluisa -
että pahamaineinen.
Saanko esitellä teille Doktor Baron Friedrich von Frankenstein.
Tiedemiesto...
..toverini... ja hermokirurgit, hyvät naiset ja herrat.
Pari lyhyttä viikkoa sitten, kun tulin taustalta, joka on yhtä -
konservatiivinen ja tieteellisiin totuuksiin perustuva kuin teidänkin -
ryhdyin tekemään kokeiluja, niin uskomattomalta kuin se kuulostaakin -
kuolleen kudoksen henkiinherättämiseksi.
Tarjoan teille jotain, joka voi hyvinkin olla -
portti kuolemattomuuteen.
Hyvät naiset ja herrat, saanko esitellä älylliseen ja filosofiseen seuraanne -
Olennon.
Jääkää istumaan, pyydän teitä.
Emme ole lapsia. Olemme tiedemiehiä.
Vakuutan, ettei ole mitään pelättävää.
Saanko ensiksi esittää teille -
neurologisen havaintoesityksen pikkuaivojen perustoiminnoista.
Tasapainosta ja koordinaatiosta.
Astu kantapäältä varpaille.
Takaperin.
Olette nähneet Olennon suorittavan yksinkertaisen motorisen toimen -
mutta seuraavan näkemiseksi meidän on siirryttävä hiljaa -
nerouden maailmaan.
Hyvät naiset ja herrat -
siitä, mikä oli kerran sanaton, eloton kudosmassa -
saanko nyt esitellä kultivoituneen, hienostuneen -
kaupungin miehen.
Antaa mennä.
Ei mitään hätää. Ei mitään, usko.
Viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan...
Älä nyt. Yritätkö saada minut näyttämään narrilta?
Olkaa hyvät. Pyydän teitä.
Turvallisuuden tähden älkää halventako häntä.
Tule takaisin. Kuuletko? En anna sinun tuhota työtäni.
Luojanasi komennan sinut takaisin.
Kahlittuna.
Kahlittuna kuin peto häkissä.
Voi tohtori. Tuntuu niin kamalalta.
Siihen on vain yksi vastaus.
Jos löytäisin keinon hänen selkäydin- nesteensä epätasapainon tasoittamiseksi -
hän tulisi aivan kuntoon.
Mutta kuinka?
Kuinka, ennenkuin on liian myöhäistä?
Voi, Frederick...
Kunpa voisin jollain keinolla...
..vähentää tätä kokemaasi kidutusta.
Kunpa voisin jotenkin auttaa...
..helpottamaan jännitystä. Kunpa voisin jotenkin tuoda sinulle rauhan.
Tohtori, minulla on...
Tohtori?
Mitä?
Tohtori...
Missä olette?
Olen pahoillani, tohtori. Tämä sähke tuli, kun olitte poissa.
Luulin käskeneeni teitä olemaan keskeyttämättä minua kun työskentelen.
Olen pahoillani, tohtori. Luulin että tämä oli hätätapaus.
Teidän kihlattunne saapuu nimittäin minä hetkenä hyvänsä.
Mitä? Elizabeth saapuu tänä iltana?
Kyllä. Menen heti valmistelemaan huoneen.
Ehdotan että laitatte solmion kaulaan.
Rakas.
- Yllätys? - Yllätys.
- Rakastatko minua? - Rakastanko sinua?
Tuota...
- Mennään nukkumaan. - Rakas.
Päivä on ollut pitkä. Olen varma että olet hyvin väsynyt. Maksan vain kuskille.
- Kulta. - Mitä?
- Yllätys? - Kyllä.
- Rakastatko minua? - Tuota...
No niin, mennäänpä nukkumaan.
- Kulta. - Niin.
Älä sano mitään, käyttäydy rennosti.
- Valmiina? - Kyllä. Luulen...
Kyllä.
Minua väsyttää sittenkin hieman.
Haluan sinun tapaavan apulaiseni Ingan ja Aigorin.
Hauska tavata.
- Tässä on kahlittuni Elizabeth. - Mikä ilo tavata teidät vihdoinkin.
Kullattuni.
Anteeksi, rakas. Mitä te tarkalleen... oikein teette?
Tuota, avustan tohtori Fronkenstiinia laboratoriossa.
Käymme älyllisiä keskusteluja ja me...
ltse asiassa, kävimme juuri...
- Saanko...? - Mitä?
Hetkinen...
Aigor, auttaisitko näiden kanssa?
Toki, ota sinä vaalea ja minä otan turbaanipäisen.
Lopeta. Tarkoitan matkalaukkuja.
Kyllä, isäntä.
Tätä tietä, hyvät naiset.
Tästä tulee pitkä yö. Jos tarvitset apua tyttöjen kanssa...
Rauhoitupa nyt.
Koska meistä tulee kavereita.
Eikö vain?
Mukavaa ja kotoista.
Niinkuin vanhat ystävät.
Mikä hätänä? Pelottaako sinua tämä pikku liekki?
Ei tämä sinua satuta.
Näetkö?
Olet sinäkin hirviö.
Näetkö, äiti oli oikeassa.
Pikkupoikien ei pidä leikkiä tulella.
Eihän pidä? Heihin voi vielä sattua.
Hiljaa!
Ylös.
Mellakka on ikävä tilanne.
Ja minusta meidän on aika aloittaa sellainen.
Tappakaa hirviö.
Taivas olkoon todistajani... Ylös.
..hän kiroaa vielä päivää kun -
hää syntysi Frankensteiniksi.
Mitä?
Sanoin: "Hän kiroaa vielä päivää kun hän syntyi Frankensteiniksi."
lrti. Hän on päässyt irti.
Tiedätkö mitä se tarkoittaa?
Rakas, et saa huolia niin.
Olet kai oikeassa.
Tietysti olen.
Tulehan nyt niinkuin kiltti poika.
Mitähän tekisin ilman sinua?
Onko huoneesi tämän käytävän varressa, jos minua alkaa pelottaa yöllä?
Tuota kyllä, mutta ajattelin, että ehkäpä tänä yönä tilanteen huomioiden -
jäisin seuraksesi.
Haluaisitko minut näin?
Näin pian ennen häitämme, jotka ovat melkein kosketusetäisyyden päässä?
- Kyllä! - Vautsi, poika.
Vai -
vai odottaa vielä hiukan, kunnes voin antautua sinulle epäröimättä -
kunnes voin kuulua täysin ja häpeämättömästi ja laillisesti sinulle?
Kova valinta.
Olet kova kaveri.
Olet kai oikeassa.
Tietysti olen. Olen aina oikeassa.
Annapa nyt suukko ja toivota hyviä öitä.
Ei kieltä.
Hyvää yötä, rakas.
Hyvää yötä, kullanmuru.
- Rakastan sinua. - Niin minäkin sinua.
Rakastatko minua? Rakastan sinua, kulta.
- Nuku hyvin, rakas. - Nuku hyvin.
Hyviä öitä, eikä kirpuille töitä.
Hän on vapauttanut miekkansa kohtalokkaan välkkeen
Hänen totuutensa valloittaa
Kiitos, kiitos, halleluja...
Missä minä olen?
Kuka sinä olet? Mikä sinä olet?
Mitä sinä haluat? Mitä aiot tehdä minulle?
Rauhoitu.
En pelkää sinua.
Isäni on hyvin rikas. Koko maailma olisi ulottuvissasi.
Kuuntele. Minun on palattava 11.30. Odotan hyvin tärkeää puhelua.
Puhu! Mikset sinä puhu?
Mitä sinä teet?
Voi, ei, et voi olla tosissasi.
Minua pel...
Voi, hyvä Luoja.
Hau.
Olen kihloissa.
Ja kun hän... Mutta en... Sitä ei koskaan...
Elämän suloinen salaisuus
Löysin sinut vihdoinkin
Vihdoinkin tiedän sen kaikki salat
Penni ajatuksistasi.
Olet parantumaton, etkö olekin?
Senkin pikku vetskarikaula.
Hyvä on.
Seitsemän on aina ollut onnenlukuni.
Tule tänne, tulikuuma hirviö.
Mikä vialla? Mikä hätänä?
Onko se tuo musiikki?
Se tulee varmaan jostain lähistön mökistä. Ei siitä kannata huolia.
Minne sinä menet? Minne...
Te miehet olette kaikki samanlaisia.
Seitsemän tai kahdeksan pikaista ja taas mennään poikien kanssa.
Kehumaan ja ylpeilemään. Sinun on paras pitää suusi kiinni.
Voi, luulen että rakastan häntä.
Katsokaa, hän tulee takaisin. Katsokaa, musiikki...
Jatka soittamista. Musiikki tepsii.
Musiikki tuo hänet takaisin.
Tule.
Tule. Tule.
Tule. Pystyt siihen.
Älkää koskeko häneen! Hän haluaa tehdä sen itse.
Pystyt siihen. Pystyt siihen.
Pyydän sinua, luomukseni.
Nopeasti. Ottakaa kiinni.
Onko kaikki valmistelut tehty siirrätystä varten?
Kyllä, tohtori.
Oletko varma, että haluat tehdä sen?
Se on ainoa keino hänen pelastamisekseen.
Ymmärrätkö että panet teidän molempien elämän vaaraan?
Kyllä.
Käännän virran pois.
Kuinka tiedän milloin he ovat valmiit?
Tohtori käski jättää heidät 15 minuutiksi.
Ei sekuntiakaan vähemmän -
tai enemmän.
Kuinka kauan vielä?
Kaksi minuuttia.
- Mitä tuo meteli on? - En tiedä.
- Paljonko kello on? - Melkein oikea hetki.
Voi hyvä Luoja. Kyläläiset.
Ei! Ei! Älkää.
Vielä seitsemän sekuntia.
Ei! Ei!
Ei! Ei! Ei!
- Laskekaa hänet maahan. - Se on hirviö.
- Ei, ei voi olla. - Se on.
Sanoin: "Laskekaa hänet maahan."
Ja kuka te luulette olevanne -
komentelemaan näitä ihmisiä?
Olen hirviö.
Jaa. Näen että olette hirviö.
Niin kauan kuin muistan -
ihmiset ovat vihanneet minua.
Katsoneet kasvojani ja ruumistani -
ja juosseet pois kauhuissaan.
Yksinäisenä päätin, ettäjos en voisi synnyttää rakkautta, kuten olin toivonut -
aiheuttaisin pelkoa.
Olen hengissä -
tämän puolihullun neroparan ansiosta, joka antoi minulle elämän.
Hän oli ainoa, joka piti kuvaani -
kauniina.
Ja sitten -
kun olisi ollut helpompi pysyä erossa vaarasta -
hän käytti omaa ruumistaan koe-eläimenä -
voidakseen antaa minulle tyynemmät aivot -
ja jonkin verran hienostuneemman ilmaisukyvyn.
No tämähän on tietysti aivan eri tilanne.
Tämän yhteisön johtajana -
saanko ensimmäisenä ojentaa käteni -
ystävyyden osoitukseksi.
- Kiitos. - Eipä kestä lainkaan.
Menkäämme nyt kaikki minun luokseni nauttimaan sokerikakkua ja viiniä...
..ja paskat!
Lautavarastolle!
Hei, Rouva Frankenstein.
Rouva Frankenstein. Kuinka kaunis nimi.
Voi, rakas.
Pidä kiinni hatustasi.
Mitä?
Palaan heti takaisin.
Pidän kiinni siitä, rakas.
Vielä pari sekuntia kauemmin.
Kulta, toivottavasti isin kutsut eivät olleet liian tylsät.
Hän järjesti ne sinua varten ja tarkoitti vain hyvää. Sano että pidit niistä.
Kulta, huomasitko?
Panin korin kylpyhuoneeseen pelkästään sinun paitojasi varten -
ja toisen sukkiasi ja kakkaisia alkkareita varten.
Täältä tullaan.
Tunne on molemminpuolinen.
Tiedätkö, se on arvoitus.
Olen halunnut kysyä sinulta jotain sitä leikkausta koskevaa.
Siinä siirrätysvaiheessa -
hirviö sai osan loistavista aivoistasi, mutta mitä sinä sait häneltä?
Ei. En usko...
Elämän suloinen salaisuus
Vihdoinkin löysin sinut
Suomenkielinen tekstitys Visiontext: Teppo Palosaari